Vi marcherer ved mørkets frembrud, og ved daggry er Spartacus død.
- Signalet. - Glaber?
Igen!
- Træk jer tilbage ind i tunnelen. - Af sted! Af sted!
- Bjergpasset, skynd jer! - Vi bliver fanget.
Der er intet valg. Vi skal videre.
- Lader du dem gå fri? - Nej, vi dræber dem alle.
GUDERNES VREDE
Der er næsten ikke mere ved til bålet.
Det gælder også snart vores mad.
Vi har ribbet bjerget for alt, siden Glaber tvang os herop.
Det burde aldrig være sket.
Du finder en udvej. Det gør du altid.
Ligesom dine ord altid driver mine dystre tanker på flugt.
Må din næste kvinde have det talent.
Spartacus! Nemetes og en flok tåber er gået i stilling.
- Med hvilket formål? - De vil gennembryde romerne.
- Lad os vide, at du ikke er fjende. - Glaber tilkalder dig.
Vi har netop spist et saftigt lam.
- Der er måske lidt tilbage. - Du går over stregen, slave.
Jeg går kun, hvor vores prætor befaler. Er du ligeglad -
- er du fri til at være uenig.
- Rend mig et vist sted. - Jeg kender ikke dit sprog.
Og har ingen grund til at lære det.
Tilbage.
Af sted!
Mira!
Vi skal af sted.
Mira.
Vi skal lukke hendes sår. Varm dit sværd i ilden, Nasir. Hurtigt.
Spartacus ...
Var det dét værd?
Var det hendes liv værd at forsøge at redde dit eget?
Hold dog stand.
- Hendes død skyldes dig. - Du førte os i døden, din galning.
Hun fik i det mindste sin som en kriger.
Ikke udsultet og afkræftet, som vi er dømt til.
Du har ret. Vi er alle fortabt.
- Hvis vi ikke står sammen. - Ingen forskel.
Luk munden, og åbn dine forbandede ører.
Vesuvs klipper kan ikke forceres.
Kun ad den sydlige sti kan vi opnå en fordel.
Vi står højere, og det giver os fordel i forhold til deres antal.
Kun hvis Glaber er dum nok til at angribe, før vi er for afkræftede.
En mand er aldrig for svag eller såret til at kæmpe ...
... hvis sagen er vigtigere end hans eget liv.
Glaber og hans hær kommer.
Og når de gør ...
... vil Vesuv for evigt være plettet med hævnens blod.
- Blev kun han fanget? - Der var flere døde.
Heldigt, at du ikke er en af dem.
- Stillingen kunne let være faldet. - Så vi har gudernes gunst.
Og vender sig fra dem, der vil os ondt.
Fortæl om Spartacus og hans tanker om den forestående storm.
Rend mig i røven, din romerske satan.
- Kan han sige rigtige ord? - Ikke endnu.
Jeg pisser på jeres kranier.
Et særdeles ubehageligt sprog.
Der må være barske betingelser, siden de begår en så dum handling.
Det var vist ikke under Spartacus' kommando.
- Så du manden? - Kort før de andres retræte.
- Hvordan så han ud? - Dødbringende.
Han havde samme udtryk som et vildt dyr, der er trængt op i en krog.
Et sådant dyr hilser aldrig det hinsides uden desperat blod.
Vesuv er ikke Ceres' overflødighedshorn.
Der kan ikke være megen føde på den golde tinde.
Vi afventer endnu en tid.
Når han kun kan smage sult og fortvivlelse -
- skal Spartacus for sidste gang knæle for Rom.
Vi burde ikke være på vejen.
- Lad os vende om. - Nej.
Jeg vil ikke sidde uvirksom i Capua, mens tiden går.
- Alt kommer til en slutning. - Lad det blive snart.
Mit barn fødes i en by, der sømmer sig ...
Den strålende begivenhed oprinder snart.
- Rejsen til Rom er risikabel ... - Der var tid.
Hvis min mand skal afslutte belejringen af Spartacus.
- Grunden til, at vi skal til Vesuv. - Noget af den.
Den dybe sandhed skjuler et større behov.
- Er hjertet så optændt? - Gaius og jeg deler ét hjerte.
Hans fravær gør, at mit bryst kun er halvt fuldt.
At kaste sig i armene på en mand, som man troede var mistet ...
... er en usigelig velsignelse.
Den lykke ville jeg dele med en skattet ven.
Tag med til Rom. Jeg vil bede Gaius om medgift til dig for tro tjeneste.
Så skal du igen finde trøst som ægtehustru.
Din mand ønsker ikke, at jeg følger med dig.
- Du har været uvurderlig for ham. - Det har en anden i højere grad.
- Jeg er blevet lovet bort til Ashur. - Ashur?
Min hånd og mit hus for blod, udgydt i din mands navn.
- Hvorfor har du ikke sagt det? - Du skulle ikke tynges af det nu.
Jeg griber chancen ved Vesuv -
- og forsøger at blive af med byrden.
Afslør dine hensigter, og du får støtte.
Vi sidder og venter på at dø, og han passer ukrudt.
Han passer sit hjerte, som hver en mand bør.
Der er ikke ved nok til et bål.
Jorden er for hård til at begrave hende.
Han kan kun sørge og svøbe hende i sin kappe.
En velsignelse. Gid vi alle dør, før hun rigtig går i forrådnelse.
Nemetes og hans slags bliver mere og mere utålmodige.
- De er ikke alene. - Det er ingens skyld.
Men vores eneste chance for at overleve er taktik.
Ligesom at angribe arenaen med en håndfuld mænd?
Jeg troede engang, at du var en dumdristig nar.
Nu ser jeg, at dristig strategi har holdt dig i live.
Jeg har blot set muligheder, hvor romerne har set vanvid.
Vi har intet tilbage i mangel af vinger, så vi kan flyve.
Dagen kommer, hvor vi skal møde Glaber og hans hær -
- i åben krig.
Hvis jeg skal dø, gør jeg det i det mindste blandt brødre.
Vi har et fælles bånd.
Det er ikke støbt i sand, men på krigens større scene.
Når det er forbi, får jeg Batiatus' og Ludus' huse som belønning.
Det bliver Ashurs adelige hus, hvor jeg vil træne de største gladiatorer.
Du bliver hvervet som en af de første.
Du bliver arenaens gud, dækket af vin og kvinder.
- Jeg beder kun om din ed, dit løfte. - Åbn porten.
Vent her.
Lad det tunge hjerte lettes.
- Ingen videre rokeringer? - Spartacus ved, at det er omsonst.
Man kan ikke lære en hund med rabies ikke at blotte tænderne.
- Du bør ikke være her. - Jeg kender reglerne.
Kvinder er forbudte i lejren.
Jeg tænker kun på dig og det liv, du bærer på.
- Du skal ikke rejse i den tilstand. - Jeg har aldrig følt mig stærkere.
Jeg kunne rejse meget længere.
- Du ønsker at rejse til Rom. - Med min mand ved min side.
Oprørerne bliver desperate.
- Et par uger før udsultning. - Din arving fødes i et blodigt hus.
Gør en ende på Spartacus' liv, og lad os vende hjem til vores.
Hans stilling ligger højere. Vi kan ikke tage den uden store tab.
Men ... den kan tages?
Vent på mig i Capua.
Vær rede til at fejre vores barns fødsel i Moder Roms arme.
Du er i sandhed en kæmpe, der udfordrer selve himlen.
Gå. Og vid, at du er i mine tanker.
Jeg bliver kun et øjeblik længere.
- Hvad er dette? - En advarsel. Fra guderne.
- Hvor har du det fra? - Jeg fandt det blandt Seppias ting.
Min slave Amana husker at have set Seppia få det -
- af den syriske tudse.
Derfor kendte hun sin brors sande skæbne og vendte sig imod dig.
Det giver ikke mening. Ashurs skæbne er forbundet til min.
Han er en slange, der altid søger magt og indflydelse.
Hvorfor søgte han andetsteds hen, da du blev udfordret af Varinius?
Et giftigt krapyl til det sidste.
En, der ikke længere har værdi.
Han er ikke alene i den henseende.
Slanger og orakler har tjent deres formål.
- Taler du om Lucretia? - En, der kender hemmeligheder.
Ville du bede mig om den slags?
Jeg ville lægge den triste fortid bag os ...
... og gribe den lysende fremtid.
Du er min husbond ...
- og jeg er din pligtopfyldende hustru.
Jeg har savnet din fine duft ...
... blandt de andre ofre af en mere personlig karakter.
- Det løfter mit humør at se dig. - Jeg bliver kun et øjeblik.
Det betyder mindre -
- når der er løfter om et livslangt, kærligt favntag.
Græd ingen tårer, når vi skilles.
Felttoget nærmer sig sin uundgåelige slutning.
Og Ashur får sin fortjente belønning.
Jeg længes efter den dag.
Syrer.
- Tror du, at jeg er en nar? - Prætor?
Jeg forstår det ikke. Jeg tager mange ting fra de faldne.
- Var det ikke med din velsignelse? - Søgte du også Seppias velsignelse?
- Før hun forsøgte at myrde mig? - Seppia?
- Jeg har aldrig talt med pigen. - Jeg har fået slangegift nok.
Vent. Vent.
Jeg ved ikke, hvad du har hørt, men jeg frygter, at du begår en fejl.
Jeg frygter, at du har begået en fejl -
- ved at forsøge at manipulere uden for din rang.
Ulykkelig slutning på fordelagtigt samarbejde.
Det er måske bedst, at jeg og mine mænd undgår videre uenighed.
Jeg har et bedre tilbud. Jord og 1000 denarer til hver af jer -
- for tro tjeneste.
Forbandede røvhuller.
Vent.
Du svor engang: "Din vilje, mine hænder ..."
En ed, der ikke vakler.
Det sværger jeg, prætor.
Jeg ville teste så stærke ord og dybden af din loyalitet.
Spartacus. Der er bevægelse på stien.
Gå i stilling.
Ashur.
Jeg bringer en meddelelse fra Glaber.
- Sig frem. - Han er træt af denne konflikt.
Han vil gerne hjem og se sit barn blive født i Rom.
Det er uinteressant.
Måske er dine folks liv mere interessante?
Han tilbyder betingelser.
Læg våbnene, og I får lov til at leve.
- Som slaver under republikkens fod? - Ja. Som slaver.
Men I beholder livet.
Nægt ... Glaber sværger, at der venter en pinefuld død på korset -
- på dem, der overlever, at bjerget erobres.
Hvad med Spartacus' liv?
Prisen for aftalen.
Jeg har ikke lyst til at dø i dag.
Men skal det være sådan, bliver det som en fri mand.
- Romerne kan rende os. - Ingen overgivelse.
Du har fået dit svar.
Jaså ...
Jeg viderebringer det til ventende ører.
Lad os ikke skilles så hurtigt.
Glaber venter. Jeg skal vende tilbage med et svar.
Dit hoved ville tjene det samme formål.
- Spartacus ... - Intet galt med det.
Mægtige Crixus ...
... der altid hyler op om en gladiators ære.
Hvor er den nu ved at dræbe en forsvarsløs mand?
Giv ham et sværd.
Du har drømt om ære i sandet.
Lad dette blive din endelige arena.
Du er mester, og jeg er alvorligt såret.
Der er stadig ingen ære i opgøret.
- Skidt med ære. - Nej.
Du skal ikke besudle dit navn for at opnå hævn i mit.
- Nævia ... - Jeg tager den selv.
Ashur har ikke vist nogen større uret.
Ingen har større ret til hans liv.
Jeg sørger for, at han falder.
Og med ham de minder, der plager de mørkeste nætter.
Få det gjort.
- Er du sikker på det her? - Jeg er langt væk.
Godt så ...
Skal Ashur dø i dag, sender han dog først Crixus' tæve hinsides.
Slå det af. Skær hans forbandede hoved af.
Den sarte blomst har fået torne.
Skærpet af den ubesejrede galler.
Det hjælper vist ikke.
Hun visner ... ligesom alle smukke ting.
Nævia.
Nej.
Han er min.
Hold dig væk.
Jeg tager hans liv for det, han gjorde mod mig.
Eller dø i forsøget.
Husker du dette? Min krop mod din?
Du bævede hjælpeløst, ligesom du bæver nu.
Jeg er langtfra hjælpeløs.
Tror du, at dette gør en forskel?
Min død vil ikke hele de ar, som du bærer på.
Eller udviske mindet om min pik i hende. Eller alle dem, der fulgte.
Nej, det vil den ikke.
Men det er en god begyndelse.
Du havde ret. Det er ingen let opgave ...
... at kløve en mands hoved fra hans skulder med et enkelt hug.
Jeg vil lære dig det.
Donar. Lydon. Send Ashurs hoved af sted som svar til Glaver.
- Du sender et klart svar. - Det bliver nagler og kors ...
- Det gør ingen forskel for Glaber. - Vi dør under alle omstændigheder.
- Synd, der ikke er vin til alle lig. - Klap i.
Nej. Nemetes har ret.
Der er ikke vin nok til os alle.
- Men der er måske nok til nogle. - Dine ord giver ingen mening.
De giver mening, hvis man følger dine råd.
Glaber forventer, at vi forsvarer denne stilling. Det er fornuftigt.
Men der er måske en anden vej.
En dristig vej, som romerne ikke vil forudse.
Og hvilket vanvid er det så?
At vi deler os og gør det umulige.
Prætor.
De har svaret.
Spartacus vælger som forventet.
Sig til mændene, at de skal spise og sove godt.
Ved daggry tager vi Vesuv -
- og alle de liv, der trodser Rom.
Vi skal snart forlade dette sted og aldrig vende tilbage.
Det, dit venskab giver mig ...
... kan ingen ord udtrykke.
Du har ofte gjort mig tjenester.
Jeg skylder dig mere end denne beskedne tak.
Du trak mig op af vanviddets dyb.
Du gav mig styrke til at overleve tragedien, der hændte i dette hus.
Den slags hører fortiden til.
Lad dem ikke indgyde dig yderligere smerte.
Jeg har forsøgt at fortrænge det.
Mindet om alle dem, jeg har mistet, fylder luften -
- og kvæler hvert åndedrag med brodden af tab.
Det lænker mit hjerte.
Du står umiddelbart foran frigørelsen.
Takket være dig.
Du er min frelser, Ilithyia.
Og du er min.
Du giver mig håb om et liv, som jeg troede forsvandt med min mand.
Du skal vide, at en sådan gave værdsættes for evigt.
Barnet ...
- Det kommer for tidligt. - Det er et tegn fra guderne.
Det skal fødes inden for disse mure.
Kom. Lad deres vilje ske.
Vi har brugt alle vinranker. De er nok til fire mand.
Agron. Crixus. Gannicus. Stå ved min side.
Crixus ...
Vi skal snart genforenes.
I dette liv ... eller i det næste.
Jeg ved, at frygten griber jeres bryst.
Og det er der en god grund til.
Romerne er langt flere, end vi er.
Men de har gang på gang begået den fejl -
- at tro, at den romerske måde er den eneste måde.
Ligesom de tror, at der kun er én måde at forlade dette bjerg på.
Vi skal lære dem, at vi danner vores egne stier.
Intet i denne verden er umuligt -
- når hjerte og hjerne er opsatte på det.
Fat rebet ...
Lad os påbegynde en lektion, der for evigt skal huskes.
- Hør ... Guderne står os bi. - Frie mænd skaber selv lykke.
Vi er alle guder i aften. Romerne skal frygte vores vrede.
Fandens.
Var vi dog bare en hær, ligesom romerne.
Deres eneste fordel er antallet.
Det udligner vi.
Vær parate.
Efter signalet ... følger døden hurtigt.
Vi skal være hurtige, før det bliver opdaget.
- Det er sent. - Søvnen vil ikke indfinde sig.
Når jeg lukker øjnene, kan jeg kun se Spartacus' endeligt.
Og han er grunden til vores lange fravær fra Rom -
- og vigtigere sager.
Du vil sejre, hvor Varinius fejlede.
- Det er en stor fordel i senatet. - Kan bruges til forfremmelse.
En skønne dag skal jeg stå over alle andre.
Præstationernes lys giver varme til elskelig hustru og skattet arving.
Slå alarm. Lad mændene indtage formationer.
Fyr!
Signalet.
Hvor fanden er lægen?
Barnet var først ventet om nogle uger. Vagterne henter ham.
Der er noget galt. Det flår i mig, som om det ikke vil fødes her.
Jeg finder noget til at tage smerten.
- Forlad mig ikke. - Du ved, at jeg kommer tilbage.
Vi skal sammen bringe denne velsignelse til verden.
Igen!
Fremad mod bageste stilling. Dræb alle, der står i vejen.
Holdt!
En glorværdig død.
Dræb dem!
Jeg tror, at jeg hørte et skrig.
Hvad har du gjort?
Det, der altid var tilsigtet: At fjerne husets forbandelse.
Sådan. Nu kan ingen komme imellem os.
- Tilbage. Tilbage. - Tilbage.
Udnyt fordelen, og lad os sejre.
Hold op. Vil du ikke nok.
Vi er da venner, er vi ikke?
- De bedste. - Hvorfor vil du så gøre dette?
Hvorfor vil du tage mit og mit barns liv?
Dit barn? Du er blot et kar -
- der bærer en gave fra guderne til Batiatus' hus.
Lad os nu pakke den ud.
Jeg skylder dig smerte.
Oenomaus!
Oenomaus ...
Jeg går til min hustrus arme.
Vi skal mødes i det næste liv, kære bror.
Området skal sikres. Alle mænd skal forsvare denne stilling.
- Marker jeres stillinger. - Klar, romere.
Lucretia!
Vær nu stille, lille barn.
Nu er du i sikkerhed.
Du er elsket, og det vil du altid være.
- Vær nu sød ... - Quintus ønsker sig en søn.
Takket være dig får vi én.
Nej.
Jeg vil ikke dø ...
... for en forbandet slaves hånd.
Jeg er en fri mand.
Romeren kender omsider sin plads foran os.
På knæ.
Du har intet vundet.
Rom vil sende legioner i mit kølvand.
Og du skal snart møde dit velfortjente endeligt.
Måske. Men dagen er endnu ikke kommet.
Lad rom sende legioner.
Vi møder dem og lader dem alle følge Glaber i døden.
Ja!
Nu bliver vi en hær.
Ja!
Spartacus! Spartacus! Spartacus!
Tekster: Jørgen Toft www.sdimedia.com